szia kedves olvasó!
sok érdekes megfigyelést tettem a hazaköltözés kapcsán. érdemes egy nagy változás során nem csupán az új környezetünket vizsgálni, hanem önmagunkat is.
mindig is tudtam magamról, hogy addig nem igazán tudok megpihenni, amíg el nem végzem a feladataimat (kösz anyu a nevelést (de tényleg)), viszont a könyörtelen mércék felállítása önmagunk és mások számára nem mindig vezet el a sikerhez.
egy országváltásnál kitűzhetem célként, hogy a 2. hét végére legyen tip-top az új lakás, akarhatom otthonosan érezni magam a megálmodott dátumra, de ezzel meg is keseríthetem magamnak és a családomnak az életet, könnyen túlhajszolhatjuk magunkat egy olyan élethelyzetben, amely eleve több szempontból is megterhelő. ráadásul egy teljesen ismeretlen élethelyzetbe csöppenve tűzünk ki célokat - a valóság, s a jövő ismerete nélkül. vajon mennyire reálisak lesznek ezek az aspirációk?
sokan a munka világában is totál megalapozatlan, fölöslegesen ambiciózus célokat tűznek ki a szervezet számára, majd belahalnak (a beosztottak) ezek hajszolásába. nem kevesen ténylegesen az életüket vesztették el a célra való fixáció miatt például a mount everest-en - ahogy arról Oliver Burkeman is ír a The Antidote című könyvében.
a szerző a himalája csúcsán történt tragikus eseményekre hivatkozik, hogy bemutassa a túlzott optimizmust és annak veszélyeit, hogy megmutassa, korunk mantrája mely szerint
a puszta akaraterő és a pozitív gondolkodás minden akadályt legyőzhet
halálos lehet. sok hegymászó azért veszti életét, mert túlságosan a csúcs elérésére, a kitűzött célra összpontosítanak, gyakran figyelmen kívül hagyva a veszély egyértelmű jeleit, messze túllépve határaikon. tudják, hogy sötétedés előtt vissza kell fordulni akkor is, ha nem sikerült a csúcstámadás, különben megfagynak, lezuhannak a sötétben stb., de nem, nyomják tovább, hiszen még világos van és már annyi időt, energiát fektettek a projektbe, hogy nem élhetnek azzal a szégyennel, hogy nem teljesítik.
ez a szélsőséges pozitív gondolkodás figyelmen kívül hagyja a kemény valóságot és a velejáró kockázatokat, ami végzetes következményekkel járhat.
fontos elismerni és felkészülni a lehetséges kudarcokra és visszaesésekre ahelyett, hogy vakon törekednénk céljaink elérésére irreális optimizmussal és kőkemény eltökéltséggel. nem akarsz te sem belehalni a “sikeredbe”, igaz?
én is le kellett lassítsam magam 3-4 hét nonstop meló, pakolás, ikeázás, agyalás után, mert ez így nem éri meg, ráadásul teljesen mindegy, hogy július 13-án vagy augusztus 8-án lesz felfúrva a könyvespolc, nem igaz?
ha te kedves olvasó esetleg még tavasszal lelkesen kitaláltad, hogy mekkora komplex nyaralást fogsz idén megvalósítani, amiben van nyolc különböző szállás, négy olimpiai esemény, három fesztivál és utazni fogsz földön, vízen, levegőben, de most úgy érzed, hogy a fáradtságtól kettőig nem látsz, és legszívesebben csak a jól bevált vízparti helyeden bámulnád a söröd habzását hosszú napokon keresztül, akkor ne félj változtatni a terveiden, nem kell ragaszkodnod az eredeti célhoz, ez nem egy rohadt teljesítménytúra, hanem a te pihenésedet szolgáló tevékenység/tétlenség.
nem kell beledögleni abba, hogy az egykoron jó ötletnek tűnő terveinket minden áron megvalósítsuk.
podcast
te is egyre gyakrabban érzed, hogy a zinternet már nem annyira fun, mint régen volt? sőt az egész online tér kezd egy zombi apokalipszisre emlékeztetni, ami azért nincs a legjobb hatással a mentális egészségünkre.
tartalomfogyasztóként is ember legyen a talpán, aki felelősséggel, túlkapások nélkül, tudatosan képes jelen lenni a világhálón, de tartalomkészítőként, social media managerként vagy online vállalkozóként már szinte csoda nem kiégni ettől a borzalomtól.
ezekről a kihívásokról és a lehetséges megoldásokról beszélgetünk a legutóbbi halottnak a coach podcast epizódban Bitay Andival, akinek személyes kiégéstörténete és a szakmai rálátása is segít eligazodni ebben a tökéletes viharban.
hallgasd meg a kedvenc lejátszódon és mutasd meg másnak is, ha tetszett!
irány a park és más harmadik helyek!
stockholmban imádtam, hogy rengeteg a zöld felület, közel a természet, simán láttam vadnyulakat meg őzikéket, amikor meló után kimentem nordic walkingozni a lakásunktól 7 percre fekvő természetvédelmi övezetbe. a svéd főváros ⅓-a kb. víz, a másik harmada pedig zöld, bár a beépítés nagy tempóban zajlik, de még mindig nagyon jók az arányok (az időjárásról most nagyvonalúan nem értekezem).
nekem csak egy tavalyi várostervezéssel foglalkozó anyag olvasása közben esett le, hogy a nagyvárosi parkokat jórészt azért építették, hogy anna a vidéki házakból a lakásokba felköltöző tömegeknek legyen lehetősége azokat, mint a saját kertjük pótlékát használni - együtt, közösen. nekem ez a felismerés átkattintott valamit a fejemben, elkezdtem sokkal inkább a sajátoménak tekinteni a köztereket és azon belül is a parkokat.
most, hogy a hősök teréhez költöztünk, a városliget egy saroknyira van tőlünk, amit nem félek használni. nagyon élvezek csak kibringázni, lefeküdni a fűbe és bámulni a szélben táncoló lombkoronákat, szundítani egyet.
nem tudom te kedves olvasó találkoztál-e már a harmadik hely kifejezéssel, de bátorítalak arra, hogy találj magadnak néhány ilyet ott ahol élsz, ígérem, sokkal jobb lesz neked tőle.
amúgy a "harmadik hely" kifejezés Ray Oldenburg szociológustól származik, és olyan helyeket jelöl, amelyek nem az otthonunk (első hely) vagy a munkahelyünk (második hely), hanem közösségi tereket, ahol az emberek informálisan találkoznak, beszélgetnek és közösségi kapcsolatokat építenek (pl. az angol pub intézménye). és igen a parkok és közterek harmadik helynek számítanak, mivel ezek olyan nyilvános terek, ahol az emberek összegyűlhetnek, szocializálódhatnak, és részt vehetnek a közösségi életben.
erről jut eszembe, hogy idén is szívesen szerveznék egy HAC közösségi pikniket a ligetbe valamikor a nyár végén. kérlek válaszolj nekem erre az emailre, írd meg, ha szívesen részt vennél egy ilyen kötetlen, laza összejövetelen!
és a végén egy nagyon szuper podcastot ajánlok neked a 3. hely témában. a fabrikos nyitvatartás Buru Évije beszélgetett Dr. Dúll Éva környezetpszichológussal arról, hogy mekkora emberi teljesítmény, hogy nem verjük agyon egymást a szaunában pl. hallgasd meg - mondjuk egy parkban:
ennyi volt a mai hírlevél, köszi a figyelmed, én lépek egy hét szabira, remélem rád is kellemes időszak vár az életedben!
üdv
andrás
épp héten tűztem ki célnak, hogy a közeli erdei ösvények közül kiválasztok egyet, ahol heti 1-2 órát eltöltök:) meg is kapta a "harmadik hely" címkét, köszi!